Света на Алтера е на път да се промени.
Алтера е земя, разделена сред хората, елфи,
зверове и дракони.
Преди десетилетия, елфи и хора управлявали зверовете и драконите
и ги връщали обратно в тъмните планини.
Злото процъфтявало благодарение на тъмнината и вземало сила от нея.
Ярост и бяс събирани в скъпоценен камък бил обладан от Черния Дракон,
и очаквали дракона да се събуди отново.
През последните години, хора и елфи са борели за територия,
и заради това те не могли да видят общия враг
и че по-голямо зло идва към тях.
Но Нервин, принцесата на елфите можела да види нарастващата буря
и мислела само на Алтера да се забрави миналото
и елфите да се съюзят с хората.
Тя е решила да действа сама и тайно.
Смело, но глупаво.
Изглежда, че ни следят. - Въобразяваш си!
Това е невъзможно!
Никой не знае, че сме тук.
Все още си слаба, принцесо... Колко жалко...
Елена! - Елена?
Не прогонихте ли тази предателка? - Предателка?
Кой решава кое е истина и кое е лъжа?
Когато аз завладея Алтера и започна да управлявам...
Кой тогава според теб ще е предател? - Дори не си го мечтай, предателко.
Твоята упоритост ме забавлява...
Размислих. Засега няма да те убивам.
Живей... И така нищо не можеш да промениш.
ЛЕГОВИЩЕТО НА ДРАКОНА ЗОРАТА НА ВОЙНА
КОЛДРОК. Кралството на хората
Кокошчица...
Чудовища?
Боже, струва ми се, че проспах нещо важно...
Колко ли са?
Колдрок, е на там!
Градът, опожарете! Хората, убийте!
Леле какъв здравеняк... - Смърт за хората!
Трябва веднага да предупредя хората в града!
Оп. План "Б"!
До скоро!
Долу е!
Човеченце!
Сега ще те изядем, мръвка! - Ще ме изядете? Чакай те...
Птичето месо е къде по-крехко...
Според шефа, човешкото е най-вкусно! - Особено на някои места.
Съжалявам, че ви прекъсвам... Но аз не съм вашият обяд!
И къде ще отидеш? От тук изход няма! - Ще те изядем и толкоз.
А с тези в Колдрок, ще закусим!
А относно изхода... Разбира се, че няма!
Не ми беше лесно да ви примамя тук.
Това тук, аз наричам "капан за чудовища."
От много време го замислям! - За какво говориш...
В бой, стражи на Колдрок!
Жалки чудовища... Това е вашият край!
Бързо, по-бързо... Дано да успея!
Чуйте ме! На сам идва войска от чудовища! Бягайте! Не се бавете!
Ламбърт? - Отивам да разузная!
А вие се спасявайте!
Убийте го!
Долавям аромат на месце...
Да бягаме!
Ето я и закуската... - Да, вкусно човешко.
Ти ли си главатарят? Току-що видях тълпа от хора.
Те идваха ей от там. - Той лъже!
Нападна ни!
Не му вярвайте! А може би е поредният капан за чудовища, а?
Разкарай се...
Слава на Богинята, с тях всичко е наред!
Момчета, днес почти бяхме объркали нещата...
Добре де, добре. Аз почти не обърках нещата.
Какво закачихме на котвата? - Кой е тук?
Странно, замириса ми на риба... - Кой си ти?
Прилича на воин. Но някак си мъничък...
Покажи се! - Я да видим, кой е това...
Я го виж ти... Май трябва да те науча на обноски.
Аз живота му спасих, а той с дървен меч ме напада.
Хайде де, бий се!
Слабичък си...
Бягаш ли? Бий се! Ако ме победиш, ще ти купя истински меч.
Но най-добрият! - Да ме погъделичкаш ли си решил?
Искаш най-добрият ли? Но първо си плати за обучението!
А, рибката се поизпече!
Мирише вкусно! Ей, рибке? Малчо?
Да не би да умря? Без да си платиш обучението.
Хитруваш? - Затова и ще ми дадеш истински меч!
Да не мислиш, че си ме победил?
Поиграхме си и стига... Опитай се да избегнеш това!
Барнак, ние се опитваме да спасим хората, а не да ги убием.
Барнак? Великият войн наемник?
Та ти си Барнак! - Как само ми се радваш.
Веднага те познах! - Да, аз съм кралят на наемниците.
Тарам, защо си толкова скучен. Беше ни толкова забавно.
Тарам? Истинският, невероятен Тарам?
Изглежда, Тарам, ние си имаме много нови пътници.
Това е моята сестра, Аргента. Обожава всякакви зверчета.
Зверчета? Това са моите войни!
Ние заедно браним Колдрок!
Нали вие сте най-великите войни? Тогава...
Нека слезем и да им покажем на онези чудовища!
Уви, чакат ни по-важни дела.
По-важни? Е добре, ще ви помогнем да се заемете с тях.
И без това, няма къде да отидем. А и Барнак ми дължи меч.
Нали не си забравил? Истински меч!
Глупости! Нищо не съм ти длъжен!
Той те победи, Барнак. Всички го видяхме.
Невероятно, Тарам умее да се шегува! Него каза сериозно нали?
Небесен Рай, столицата на хората.
Съюз? Но уважаема принцесо...
От тогава много неща се промениха... Сега ние сме врагове.
Но от това зависи съдбата на Алтера! - Моля да ме извините, принцесо...
Нито крачка повече. - Нито крачка повече ли?
Както винаги Клириците сте много учтиви. Тарам...
ако не беше молбата на Нарсия, аз изобщо нямаше сега да съм тук.
Дръж си езика зад зъбите, магьоснице. Аз служа на Богинята.
И въобще не се радват на визитата ти. - Достатъчно!
Искам да изслушам елфката.
Благодаря Ви, Ваше Величество. Това е древната карта на елфите.
Наскоро забелязахме, че в Черната долина се събира голяма армия от чудовища.
Което е знак, че Черния дракон скоро ще се събуди. И след всички тези години
той ще е по-силен от всякога.
И щом се пробуди, Алтера няма да оцелее.
Само едно може да ни спаси. - Принцесо...
Елфите и хората трябва да застанат рамо до рамо. И да се опълчат на дракона.
По нашите земи са плъзнали чудовища! Колко още да чакаме?
Касия, забравяш се! - Народът ни е в опасност!
Той трябва да бъде защитен!
Ваше Величество.
Елфите и магьосниците са наши врагове.
Но ние Клириците разбираме и виждаме,
че времето за обединение е дошло. Трябва да се обединим и да ударим първи.
Черният дракон, а... Преди много години той беше победен.
А сега, заради някаква си карта трябва да се откажа от всичко
и да сключа съюз с елфите? Шегувате ли се?
Хайде, не остана!
Броня, 10 жълтици!
Щит, 10 жълтици!
Меч, 10 жълтици!
За всичко, само 30 жълтици! - Ковачо...
Искам меч за този малчуган. И да е по-евтин.
Чакай, нали ми обеща. Каза, че ще е най-добрият!
Никога не съм те виждал да купуваш меч някому, Барнак.
Ох... Така е, но този малчуган и специален.
Седмина с един удар поваля!
Погледни го само! Такъв войн е най-добрата реклама!
Сам и срещу Черния дракон ще се изправи, с меч за една жълтица!
Въпреки, че ти ще му дадеш отстъпка.
Меч за половин жълтица! Това е добра цена, нали?
Не полудявай. Даваш три жълтици
и момчето придобива добър меч. - Наистина ли е толкова скъпо?
Три жълтици, без пазарлъци. И още седем за балансиране.
Какво? Това са цели 10 жълтици!
Стар мошеник! Та това си е пладнешки обир!
Нищо няма да купя от теб! - Чакай, нали ми обеща.
Аз те победих! - Значи великият Барнак
се опитва да измами момче, което го е победило?
Да бе, той ме измами! Хитрецът му с хитрец.
Елфка? Истинска елфка?
Проклятие! Тя трябва да ми се извини!
За какво пък да ти се извинява? Чакай, не можеш да я догониш!
След нея!
Странно... Какво прави елфка в Небесния Рай?
Тя току-що предплати за хиляда стрели. И се надявам повече да не я виждам.
Бъц, натам! Клъц, насам!
Е нали вече победих, Барнак... Значи и елфката ще хвана!
Готови ли сте? Хайде да я хванем!
Крадец! Дръжте го!
Бягайте!
Ох, ушите ми!
Това пък какво е?
Сега това е модерно! Много ти отива.
Чакай! Веднага се върни!
Запътила ли си се нанякъде?
Чакай! Не по лицето!
Защо си се лепнал за мен? - Не съм ти се лепнал.
Само трябва да ми се извиниш! - Що за глупости?
Я какви странни хора... Чакай...
Това не са хора! - Слуги са на Черния дракон.
Та това е динамит...
Момчета! Току-що си хванах елфичка.
Вижте, ето я там!
Ах ти, предател!
Не е зле... Елфско до сега не съм опитвал.
Бавен си!
Какво? Подиграваш ли ми се?
Никога ли не си виждал елфски стрели? Голям смотаняк си.
Тези стрели се подчиняват само на мен.
Сега вече знам, защо не ви обичат вас елфите. Самонадеяни сте.
Не ни обичат ли? А тогава защо си се лепнал за мен?
Ама какво става тук? Уж това е столицата Небесен Рай,
а на около само едни елфи и всякакви чудовища!
Логиката на човек...
Елфи и чудовища под един знаменател!
За нас разлика няма!
Тогава не ми помагай. Пусни ме! - С удоволствие.
Като дете си. Само ми се пречкаш пред краката...
Сама си дете! - Не ми пречи!
И сама мога да се справя с тях.
Добре, по-бързите са за теб. А останалите ще убия аз.
Виж, това е, Тарам!
Чакайте. Ще ви помогна!
Да живее Черния дракон!
Проклети чудовища! - Внимавай!
Генерал Кук! Никой не трябва да се измъкне!
Няма да се измъкне.
Еха! Колко съм бил силен!
Това не беше ти. Кой сега е самонадеян?
Когато се разделихме, каза, че никога няма да се върнеш.
Но се върнах, Тарам.
Нали знаеш, че с краля не се разбирам. - Това не ме интересува.
Радвам се, че се върнах, приятелю.
Чух, че си станал дясната ръка на краля. И скоро ще те наричаме Генерал Валскуд.
Не ми се присмивай, Тарам.
Ти не поиска да служиш на краля. Но народът все още те обича.
Ние постъпихме, както намерихме за добре.
Различно...
но в името на една и съща цел.
Какво? Валскуд!
Ти? Защо? - Ваше Величество,
слугите на Черния дракон нападнаха Небесен Рай. Една от стените е разрушена.
Какво? - Черният дракон се пробужда.
Не! Това не може да е вярно.
Защо ми се случва на мен?
Защо се случва, когато управлявам аз?
Войната вече започна. - Кралю, трябва да повярвате в това.
Значи ли това, че Небесен Рай ще се готви за война.
Винаги ми се е струвало, че хората не ни вярват.
Ваше Величество, трябва да се съюзим с елфите.
Иначе няма как да победим дракона.
Ако ми платите добре, аз този дракон ще го смачкам като жаба!
Ваше Величество, аз съм Тарам. - А аз, Аргента.
На вашите услуги! - Ваше Величество,
часът настъпи.
Чакаме вашите заповеди.
Съюз... Добре, но всички да са наясно,
че главният, ще съм аз! - Така, а сега бързо да съберем войска...
Бъц! Клъц!
Къде се дянаха...
Вижте, как Алтера се обедини, пред лицето на общата заплаха.
Учителю! Не сте ли виждали моите бултериери?
Какво? Скоро ни чака битка. Не се залисвай по дреболии!
Ама аз... - А гледай само напред!
Напред... Не ме ли чу? Не мога да ги намеря!
Малчо... Трябва да разбереш едно важно нещо.
Животът, е непредвидим и жесток!
Бъц! Клъц!
Най-накрая ви открих!
Добре, стига толкова! Гъделичкате ме.
Учителю! Обясни ми, какво е това?
Ох, пак ли? Ами разбираш ли, ковачът толкова много ги хареса, че...
Пак ли мамиш дребосъка? Лъжец! Размени ги срещу меча ти.
За най-евтиният меч.
Не, не, не... - Какво?
Момче, ако не си глупак и ти ще останеш при мен.
С моя занаят, гладен не ще останеш.
Чуй ме, ковачо. Малчо ще стане войн!
Това е най-уважаваната професия! - Разсмя ме. През всичките тези години
съм изковал много мечове. И те питам. Без тях войнът били бил войн?
И сега, когато армията на Черния дракон е пред портите на Небесния Рай,
да отведеш там момчето, е все едно да го убиеш със собствените си ръце.
По-добре го остави при мен.
Не му се сърди, учителю. Той все пак е прав.
Мисля, че трябва да си кажем сбогом... Войната е много опасно нещо.
Затова ме изчакайте тук. А когато убия Черния дракон
ще се върна за вас. Обещавам ви!
Ковачо! Оставям ти най-добрите си приятели.
Така че, ми дължиш най-добрият меч! Това вече ще е честно.
Какво? - Е време е да тръгвам...
Бъц, Клъц... Чакайте ме тук.
Дрънка глупости. Нито жълтица повече няма да платя.
Не ми вярвате... Но когато изкова меча, ще ахнете.
В приказките наистина си добър, но да те видим как ковеш, ковачо.
Колко трогателно!
По-добре сега не ме дразни.
Виж, какво е това?
Искаш да си избършеш сълзите ли? Не се срамувай от мен,
няма да кажа на никого!
Аз...
Е добре, ще се обърна.
Ей, къде хукна? Чакай ме!
Но как... Със сигурност улучих!
Да бе, разбира се.
Не се срамувай, няма да кажа на никого!
Трябва да кажа на принцесата за това.
Ей! Погледни,
ето я твоята принцеса.
Е, най-накрая се събрахме!
Вече разполагаме с толкова войни, че нашата съюзническа армия
без затруднения ще унищожи Черния дракона. Не е ли така?
Да, това е верният път... Но драконът има много слуги
и ако те разбудят своя стопанин, няма да, ние никак лесно.
Нека се опитат само. А пък ние ще го приспим и прас, обратно!
Точно така е бил победен от нашите прадеди...
Но сега драконът е много по-силен от тогава.
Я почакайте... Да не би да се съмнявате в успеха?
Ами в последно време водихме много войни и армията е обезкървена.
Една война с дракона и неговите слуги може да се окаже много тежка.
Тогава, защо не унищожим дракона докато спи?
Не е толкова просто. Леговището му е добре охранявано.
Тогава, как възнамерявате да го победите?
Както всеки, така и Черния дракон си има слабо място...
Той черпи сили от скъпоценен камък.
И ако този камък изчезне, драконът ще умре.
Камъкът на Черния дракон... Чудя се, колко ли струва такъв камък?
Казват, че Богинята е вляла своята сила в този камък...
Той убива живите и възкресява мъртвите.
Ако ние притежаваме този камък, Небесен Рай ще придобие невиждана сила!
Какво? Как така точно пък вие ще го притежавате?
Защото нашия крал ще е главнокомандващ. Следователно, трофея принадлежи на него.
Това е неоспоримо! - Млъкни!
Само вещерска мощ може да използва силата на този камък.
Камъкът е трофей! И принадлежи на войската! Друго е неприемливо.
На вас и вашата войска?
На тези, които едва не позволихте на чудовищата да превземат града?
Със същия успех можем да доверим камъкът и на дракона...
Млъквай, Касия! - За решаване съдбата на камъка трябва
да се вземе решение не само от Небесен Рай, а и от Ану Арандал!
Е само това ни липсваше!
Защо изобщо спорим? Ще продадем камъка, парите ще поделим и работата опечена!
Чуйте се само!
Големи хора, а се държите, като деца. Сега ще ви открехна какво да направим.
Генерал Кук ще тръгне с войската си към Черната долина, където са чудовищата.
Как смееш да ми...
А през това време, аз и избрани от мен войни ще сме на кораба на Барнак
и ще нападнем от другата страна долината.
Появяваме се едновременно!
На това му казвам "менгеме". Така ще изтребим всички чудовища...
Докато не се е събудил драконът.
А после може да действаме и по плана на Тарам.
Взимаме камъка и готово! Между другото, имам съюзник елфка.
Така че, може да започнем.
Ела да чуем!
Планът не е никак лош. - Валскуд,
ти какво мислиш?
"Менгеме". Хубава тактика. Но камъка на дракона...
Стига вече за този камък! Касия каза, че той убива живите и възкресява мъртвите.
Второто, е все още легенда. Но това, което знам със сигурност е,
че всеки, който се докосне до силата на камъка, ще погълне и злото скрито в него.
Защо е всичко това... Не спират да спорят!
Нали току-що сключиха съюз! Между другото, Малчо...
Речта ти преди малко беше много добра.
Точно така, забелязала си! Но имай предвид
че в тази история, аз ще съм главния герой и...
Забрави, че ти го споменах.
Все пак ме харесва!
Натъжен си. Защо?
Заради Тарам ли?
Трябва да си усмихнат...
Всичко върви по план. Съюзът е сключен дори по-рано от колкото очаквахме.
Ние ще победим, скъпи...
Валскуд! Камъкът...
Искам го! Когато убиеш дракона, ще ми го донесеш!
Но Тарам, Ваше Величество, никога няма да позволи това.
На кога е притрябвал, Тарам? Когато се докопам до камъка
аз ще управлявам цялата Алтера!
А ти, ако всичко мина добре, ще станеш мой генерал.
Генерал... Не е ли твърде малко за бъдещ крал?
Коя си ти? Тя е там и подслушва!
Валскуд, убий я! Тя ни чу!
Да... Чух ви...
Бъдещи кралю... Черният дракон скоро ще се пробуди.
Вървете. А аз ще се погрижа за всичко.
Еха. Изглежда страхотно!
Какво е толкова смешно?
Каза, че ще си главния герой, а собственият си меч не можеш да държиш!
Армията ще предприеме атака при изгрев-слънце след новолуние.
Барнак, какво ще кажеш? - Това са си две седмици.
Имаме време два пъти да отлетим и да се върнем обратно!
Ей, Малчо! Какво си се умислил?
Страх ли те е?
Страхувам се да не ви подведа.
Отдавна чакам този момент. Само че, аз...
Меча не мога да си вдигна. - Кутретата си заложи за него.
Така че се постарай!
Във всеки случай, си късметлия.
Ковачът наистина вложи душата си в този меч.
И щом се разправим с дракона, аз ще откупя твоите кутрета.
И не само кутретата. А и цялата ковачница.
Всичко е под контрол! Без паника!
Къде сте? Живи ли сте?
Надявам се да сте живи.
Все пак трябва някой да ми помогне да оправя кораба!
Как позволи да се случи това?
Къде сме?
Силно сме се отклонили от маршрута, но сме в близост до Загубената пътека.
А Черната долина е точно след нея.
Сигурни ли сте? Загубената пътека!
По-добре да поправим кораба...
Забравената пътека е много опасна. - Никога, никой не я е ползвал.
Значи, ще сме първите! Не трябва да губим време!
Ако чудовищата разбудят Черния дракон, ще бъдем обречени.
Нямаме избор. - Тази пътека е единственият ни шанс.
Тогава какво чакаме? Да я поемем веднага!
А... В коя посока ще вървим?
Май наистина се мислиш за главния герой...
Кралят ще му се наложи доста да се изръси.
Отдавна сме в път. Сега вече можем и да отдъхнем.
Лилиан, сега къде сме?
Виж. Точно тук.
Засега всичко върви по мед и масло.
Загубена пътека ми било, а само цветенца наоколо.
Що за място е това? И защо е тъмно посред бял ден?
По-тихо! Много плямпаш!
Защо спряхме? Още не съм се уморил.
Порталът към миналото... Тук бе започната войната
между хората и елфите. Тук преживях вкуса на битката
и осъзнах колко ужасна е войната.
Изминаха петстотин години, но призраците на мъртвите са все още тук.
Затова, по-добре да заобиколим това място.
Какво, цели петстотин години!
Значи ти си на...
Бъдещи кралю...
Имате мисия.
Не им позволявай да се бавят. Побързай.
Само неприятности носиш. Стегни се!
Аз... С нищо не съм виновен!
Замисли се, та тя е на няколкостотин години по-възрастна от теб.
Лилиан! Това призраци на елфи ли бяха?
Те са мои приятели, моят народ.
Скитащи се в тъмнината, изгубени и забравени.
Елфите не могат да живеят без слънчева светлина. Те ме молят за помощ.
Алчността на хората и предателството на черните елфи доведоха до този кошмар.
Какъв е смисълът да се говори за миналото?
Сега Черния дракон е нашият общ враг. И времето ни изтича.
Твоят народ ми заседна в дробовете.
Нариел, нищо не виждам. Направи нещо.
Убедена съм, че тук някъде има изход. И ако го открием, ще съкратим пътя си.
Именно за това паднах тук!
Да бе, изплашен от мен. - Та на колко си години?
Пазете се! Чудовища!
Къде са?
Много време изтече от тогава, когато тук имаше някой жив.
Бъбрив прилеп. - Бъбрив прилеп ли?
Останете, където сте. По-добре да го подкупим.
Барнак, този е като теб.
Изглежда, че най-накрая срещнах достоен съперник.
Каква интересна комбинация!
Човек и елфка. Клирик и магьосница.
И някакви други странни същества.
Интересно, много интересно.
Ти! Кажи цената си. - Първо искам да ви напомня,
че това е един много опасен път.
И че в края на пътеката е тайният вход към леговището на Черния дракон.
Но тъй като вие вече сте тук, определено сте наясно с това.
И понеже сте много любезни, аз ще си държа устата затворена.
Но при едно условие.
Ще дадете всичките си пари и оръжие на мен.
И без да го увъртате!
Забрави! Дори и ковача не беше толкова алчен.
А може би ще е по-добре да се договоря с Черния дракон?
Валскуд, недей!
Не му позволявайте да избяга!
Уцели ме ако можеш! Уцели ме ако можеш!
Лилиан! Не прави глупости!
Подплаши го към мен.
Това беше яко. Много яко!
Падна ли ми! Крилат дърдорко! - Не играеш по правилата. Пусни ме!
Никога не играе по правилата, защото е мой ученик!
На това обаче, не съм го учил.
Точно стреляш! Макар че и моят скок си го биваше. Страхотен екип сме.
Бъди по-скромен. Постоянно се хвалиш.
Но аз казах истината! А и също открих изход.
Хайде, натам е! Стига си се мотал тук!
Ах това хлапе...
Скокът ти наистина беше прекрасен. - Разбира се.
А били ме научила да стрелям? Аз бързо се уча.
Постъпи много необмислено.
За какви странни същества говореше прилепът?
Искаше да ни обърка. Не му обръщай внимание.
Странно създание, нарече нас странни, бива ли така!
Каква ирония! Нали?
Ох, предавам се. Никога няма да се науча.
Ще ти покажа.
Сигурно бронята е виновна, много е тежка.
Грубата сила е безполезна. Истинската сила се крие в сърцето ти.
Войнът е длъжен винаги да следва сърцето си.
Да помни за какво се сражава,
и заради какво е готов да умре.
Знаеш ли, защо трябва да победим дракона? - Заради наградата!
Какво, не познах ли? - Сражаваме се заради мира.
И ако не помним това,
бездната на войната отново ще погълне Алтера. Затова Нариел не вярва в хората.
Но Ламбърт... Аз вярвам в теб.
Ти имаш дарба. - Е това него бях чувал преди.
Но ако това е истина, аз вече знам защо Нариел не вярва в хората.
Което ме прави различен. И затова, никога няма да те предам.
Лилиа, аз ще разбера за какво се сражавам
и обезателно ще ти го кажа.
Лилиа, къде си?
Трябва да тръгваме. - Ли...
Утре вечер е новолунието.
Изглежда, все пак ще успеем. - Братко...
Валскуд скоро за всичко ще се досети. - Нашият враг е Черния дракон.
Трябва да му кажем истината. Той ще ме разбере.
Тревожа се. Имам лошо предчувствие.
Вече сме много близо до Черната долина. Сигурен ли си, че искаш да го направиш?
Друг изход няма. - Но така ще станем техни врагове!
И никога не биха ни го простили.
Така да бъде.
Хайде, забързай се.
Учителю, но аз не си чувствам краката.
Защо входът е на това място? Тарам, да не си се объркал?
Но картата показва, че е тук. - Съвсем близо сме.
Откъде знаеш толкова много за камъка на дракона?
И защо се боиш от силата му?
Ако разбираше опасността от този камък и ти би се страхувал от него.
Защо да не го използваме в полза на кралството?
Повярвай ми, от него струи само зло.
Тук е! Намерихме входа!
Братко!
Оставете това на мен.
Битката на трите дракони...
Легендарният символ на тези създания.
Изглежда сякаш е заключена някаква сила. - Древна, тъмна и безсмъртна.
Безсмъртна?
Значи има и други безсмъртни, освен елфите, така ли?
Имам лошо предчувствие...
Тарам, може би има и друг път?
Слънцето почти изгря. За да успеем, трябва да минем от тук.
Еха, планината се разтвори и ни отвори входа!
Как направи това, Геран?
На стената имаше печат. Просто го натиснах, това е.
Планината се затваря!
По-добре да побързаме!
Дракон на древността, на хаоса и на бездната.
Вие отдавна отидохте в забвение.
Сега бъдещето принадлежи на мен.
Зловещо местенце.
Но е много красиво.
Някога от тук драконите са управлявали света...
Не изглежда да са били много големи!
Значи и Черния дракон не е толкова страшен.
Това е само драконова лапа, храбрецо.
Това ли е леговището на Черния дракон? - Това е святата земя на драконите.
Техните затворени души, чакат тук своето пробуждане.
Изглежда, Черния дракон, не е единственият ни проблем.
Откриха ни! Дали са слуги на Черния дракон?
Има ли значение, убийте ги!
Това са много древни създания. Те не служат на драконите,
а охраняват свещената земя.
Внимавай над теб е!
Пази се!
Ламбърт!
Сега си в сигурни ръце.
В сигурни ръце... - Събуди се!
Бързо, бързо! Преследват ни!
Трябва да затворя прохода! - Недей!
Тарам! Какво направи?
Братко, сигурен ли си?
Наистина ли ще свалиш печата?
Аргента, нямам друг избор.
Глупако! Геран все още е там!
Ако не го бях направил, всичките ни усилия биха отишли напразно.
Ти... - Тарам постъпи правилно.
Геран!
Не го вини. - Добре е.
Валскуд. Зората!
Ние... Закъсняхме.
Не сме... - Слугите ще пробудят Черния дракон.
В атака!
След мен!
Включете щита!
Обещай ми, че няма да умреш.
Братко!
Не можем да се предадем! Трябва да се бием!
За да умрем ли? Чувствам страхът им.
Изгубихме. Победиха ни. Трябва да отстъпим.
Не искам да те слушам.
Та, виж сега, животът е непредвидим и жесток.
Така ли ще свърши всичко, учителю?
Какъв е този песимизъм? Като се върнем в града, ще съберем нова армия.
Не унивай, малчо, а запомни...
Освен победи има и поражения. Въпреки, че досега не съм губил, но го знам.
Все още си млад, но всичко е пред...
Армията на Черния дракон!
Вървете, аз ще ги задържа!
Твърде много са! Трябва да отстъпим!
Тук ли са всички? - На сам идва орда от чудовища.
Нарсия, как си? - Аз съм добре,
но войската дълго няма да устои. Обкръжена е.
Ей, а малчо къде е?
Ела ми де!
Лилиа!
Пази се!
Лилиа! - Ламбърт!
Ли...
Лилиа!
Лилиа...
Лилиа!
Братко, почакай!
Приберете оръжията! Та това е Тарам!
Тарам? - Това не може да е той.
Простете ми, че скрих от вас. - Че си дракон?
Да. Но моята мисия е да браня Алтера.
От незапомнени времена се борим срещу злите дракони.
Зли дракони? Значи казваш, че вие сте добри?
А ние от къде да знаем? - Трудно е да се обясни,
но ние наистина сме дракони. И ако не бяхме ние, вече да сте мъртви.
Но той едва не ни уби! - Не исках да ви нараня. Но...
много трудно успявам да контролирам драконовата си сила.
Ако е така, с какво си по-различен от Черния дракон?
Братко... По-добре да си вървим. Няма да разберат.
Предупредих те.
Валскуд...
Тарам... Това ли е тя, истината.
А за това не са ми платили. Пък и мечът ми малък.
Проклятие! Защо?
Защо не се получава? - Не стойте така!
Направете нещо!
Братко!
Убива живите, възкресява мъртвите...
Лилиа, аз ще те спася.
Камъкът на Черния дракон ще бъде мой!
Много е силен. А армията ни е разбита. Какво ще правим!
Трябва да помогнем на Тарам.
Ако ли не, той ще загине.
Този враг е много силен за нас! - Никога няма да победим Черния дракон.
Всички ще умрем! - Касия...
Дори и да е така, поне ще знаем, заради какво!
Ламбърт! - Лилиа...
Ще умра заради теб!
За Ану Арандал! За Лилиа!
Братко!
Дръж се, Тарам!
Барнак!
Умри!
Да опитаме заедно да направим магия? - Добре, да опитаме.
Сега със сигурност ще забогатея!
Тарам!
Не!
Аргента! - Нямаме време за това!
Трябва да го довършим веднага!
Тарам...
взели камъкът от Черния дракон?
Ламбърт...
Ние победихме. Камъкът е у мен.
Моля те, дай ми го!
Не се приближавай, камъкът е много опасен.
Много ми трябва, Тарам. С него ще спася Лилиа
Трябва да ми дадеш проклетия камък! - Не, ще го унищожа веднъж завинаги.
И няма да го дам на никого от вас. - Умолявам те, Тарам.
Този камък сее само зло. Той не само няма да спаси Лилиа,
но и ще погълне нейната душа.
Но аз трябва да опитам!
Трябва да опитам...
Прости ми, но не мога да ти го дам.
Но можеш да вземеш моят.
Не знам дали легендата е вярна, но се надявам да помогне.
Ами ти? Какво ще стане с теб?
Ще взема живот от камъка на Черния дракон. Но ти побързай...
Хайде, върви.
Лилиа...
Аз дойдох.
Лилиа, върни се при мен.
Лилиа...
Настъпи дългоочаквания момент. Това, за което мечтахме, скоро ще се сбъдне.
Но как си, братко?
Камъкът ме поглъща. Но ще изчакаме Ламбърт и
тогава ще унищожим този камък. - Не...
Този, когото ще унищожа, си ти
драконе!
Валскуд, недей!
Всички дракони ще избия. Също както убих глупавия крал!
Кралят? Убил си краля?
Та той беше само един глупак. За какво ни е притрябвал такъв крал.
Ти предаде кралството! Това няма да ти се размине!
Какви гръмки слова. Но не се притеснявайте,
вие всички ще станете герои. Герои паднали в битка с Черния дракон.
И цялото кралство ще скърби за смъртта ви.
Защо постъпваш така? Предател!
Елена се оказа права.
Сега, когато камъкът е у мен, никой не може да ми се предпостави.
Всички ще се подчиняват на волята ми.
Ще изградя кралство без дракони и чудовища.
А Алтера ще получи достоен владетел!
Елена? Значи тя те е подтикнала. Съвсем бях забравила за нея.
Права си. Времето ти изтича,
стари ми приятелю!
Умът ли си загуби? Как можеш да вдигаш меч срещу приятел?
Това ли са добрите ти маниери. - Млъквай!
Елена е много коварна. Тя изигра хората и елфите, за да се стигне до войната.
Не знам какво точно ти е обещала, но...
повярвай ми, тя само те използва.
Валскуд, моля те, ела на себе си.
Не прави необмислени неща. Помисли за добродетелите си.
Този камък... Струва ли си всичко това?
Той е чисто зло. Ще те погуби. Унищожи го.
Благодаря за съвета, но всички дракони ще умрат!
Валскуд, недей!
Веднага ми дай камъка! - Каква храброст само.
Какво, ще вдигнеш меч срещу приятел?
Не се наричай мой приятел.
Прав си. Само един глупак би дал камъка, който е бил в ръцете му.
А къде е твоята приятелка, елфка?
Камъкът на Златния дракон подейства ли? Успя ли да я съживи?
Какъв си наивник. Да повярваш в напразните обещания на дракон.
Но аз имам страхотна идея. Ще спретна страхотно погребение
за всички вас.
Не...
Само исках да използвам камъка за благо...
Елена те е изиграла, Валскуд.
Това не ми се случва. Не и на мен!
Ламбърт, спри го, преди да се е превърнал в дракон.
Побързай! - Не посрамвай, Ламбърт!
Валскуд... Ще ти дам да се разбереш!
Тарам... Аз, съжалявам...
Валскуд!
Сбогом,
стари ми приятелю...
Не мога да повярвам, че наистина се превърна в главен герой.
Лилиа!
Защо постоянно страниш от мен? - Защото винаги когато съм близо до теб
се случват куп неприятности.
Лилиа, аз разбрах за какво се сражавам.
И за какво? - За да защитя тези, които обичам.
Нима ние победихме? - Дали победихме...
Ами кралят е мъртъв. Парите ми отидоха на вятъра...
Не знам как ще си платя за ремонт на кораба.
А най-лошото е, че малчо си намери приятелка.
Това е истинска катастрофа.
Защо никога не ми върви?
Радвайте се докато можете. Насладете се на тази мимолетна победа.
Мирът няма да трае много дълго.
Добре, добре! Вие печелите!
Но ще трябва да ме оправдаете пред Барнак, защо съм закъснял.
Та слушайте...
Днес ще ви разкажа една история за елфка, която се влюбила в едно малко момче.
Но на Лилиа, нито дума за това. Разбрахме ли се?
Превод: zorist